Володимир Зеленський

Воєнні промови I

Лютий Березень 2022

BERLIN | AMSTERDAM

LMVERLAG

ISBN: 9789083250441

ТІЛЬКИ: 689

Видається за ліцензією Creative Commons 4.0 Офісу Президента України. https://www.president.gov.ua/, 01220, м. Київ, вул. Банкова, 11, Україна.

Під редакцією Тобіаса Хаберкорна

Редактор Туренко Катерина

© редагування lmverlag 2022.

© Дизайн обкладинки та типографіка Конні Найман. Чисті кошти надходять до Українського Червоного Хреста: https://www.icrc.org/en/donate/ukraine.

Володимир Зеленський завоював захоплення суспільства своєю здатністю мотивувати не лише українців, а й людей у всьому світі. Він, можливо, є найкращим прикладом політичного лідера 21-го століття, якого ми будь-коли знали.

Багато в чому Зеленський є найнесподіванішим із героїв. Він – російськомовний український єврей, що виріс у південно-східній частині країни. Здобув юридичну освіту і побудував кар’єру стендап-коміка та актора. Потім, що абсолютно неймовірно, він знявся в комедійному серіалі «Слуга народу», де зіграв шкільного вчителя, який раптом стає Президентом України. Навесні 2022 року «справжній» президент Росії Володимир Путін повністю відірвався від реальності, заявляючи про необхідність «денацифікації» України та звинувачуючи її в «геноциді».

Повне видання виступів Зеленського з початку повномасштабної війни перед українським та російським народами, урядами та парламентами іноземних держав, міжнародними організаціями.

«Промови Зеленського спонукають Німеччину до самоаналізу», Лауренц Герке, Politico.

Про Володимира Путіна: «Це диктатор, якому уряд Німеччини дав зелене світло. Для Шредера, Штайнмаєра і Меркель він був тим, кого краще не провокувати. Божевільний так сильно прагне війни, що навіть не бажає відповідати на дзвінки, коли телефонує український президент», Пауль Ронцхаймер, Bild.

«Як команда телесценаристів Зеленського допомагає його посланню про перемогу потрапити у ціль», Люк Гардінг, The Guardian.

Зміст

Зміст

Звернення Володимира Зеленського щодо єдності українського суспільства

14 лютого 2022 року — 20:53

Виступ на 58-й Мюнхенській конференції з питань безпеки

19 лютого 2022 року — 18:14

Звернення Президента України 24 лютого

24 лютого 2022 року — 18:01

Звернення до українців наприкінці першого дня атак Росії

25 лютого 2022 року - 01:10

Звернення на другий ранок масштабної війни

25 лютого 2022 року - 07:27

Звернення Президента 25 лютого

25 лютого 2022 року - 13:07

Звернення ввечері другого дня масштабної війни

26 лютого 2022 року - 00:38

Ми вистояли: звернення у третій день війни

26 лютого 2022 року - 12:14

Обращение Зеленского к гражданам Беларуси

27 лютого 2022 року - 09:54

Звернення до громадян України у четвертий день війни

27 лютого 2022 року - 10:21

Звернення Володимира Зеленського

27 лютого 2022 року - 18:10

Стоїмо міцно: звернення Президента України

28 лютого 2022 року - 11:00

Зло, озброєне ракетами, бомбами й артилерією, треба зупинити негайно

28 лютого 2022 року - 23:48

Ракета по центральній площі Харкова – це тероризм, і Росія має відповісти за це в міжнародних судах

1 березня 2022 року - 12:37

Українці – символ незламності

2 березня 2022 року - 09:32

Для нас це вітчизняна війна, і ми знаємо, чим такі війни закінчуються для загарбників

3 березня 2022 року - 01:14

Україну стільки разів хотіли знищити, але не змогли

3 березня 2022 року - 11:20

Ми пережили ніч, яка могла зупинити історію України та Європи

4 березня 2022 року - 11:21

Ми продовжуємо боротися, ми захистимо нашу державу і звільнимо нашу землю завдяки нашим героям

4 березня 2022 року - 23:06

Упевнений, що вже скоро ми зможемо сказати нашим людям: повертайтеся, бо загрози більше немає

5 березня 2022 року - 11:22

Українці не відступають, не здаються, не зупиняють спротиву

5 березня 2022 року - 21:40

Україна отримує від партнерів підтримку, підкріплену конкретними кроками

6 березня 2022 року - 12:22

Зухвалість агресора – це чіткий сигнал, що застосованих проти Росії санкцій недостатньо

6 березня 2022 року - 23:09

Майбутнє континенту вирішуємо ми своїм спротивом і наші друзі своєю допомогою

7 березня 2022 року - 12:01

Кожен день спротиву створює для України кращі умови на переговорах, щоб гарантувати наше майбутнє у мирі

7 березня 2022 року - 23:42

У провідних столицях людяність повинна перемогти страх та вигоди, і тоді українське небо буде безпечне, а міста – розблоковані

8 березня 2022 року - 12:23

Звернення Президента України Володимира Зеленського до парламенту Великої Британії

8 березня 2022 року - 20:36

Світ не вірить у майбутнє Росії, натомість говорить про Україну, допомагає і готується підтримати її відбудову після війни

8 березня 2022 року - 23:36

Українці вистояли й надихнули весь світ своєю рішучістю

9 березня 2022 року - 12:34

Європейці повинні посилювати санкції проти Росії так, щоб у неї не було жодної можливості продовжувати геноцид в Україні

9 березня 2022 року - 23:56

Завдяки нашим захисникам українці не стали рабами й ніколи не стануть

10 березня 2022 року - 14:08

Держава робить усе, щоб допомогти Маріуполю

11 березня 2022 року - 00:09

Ми вже досягли стратегічного перелому і йдемо до нашої перемоги

11 березня 2022 року - 14:19

Виступ Президента України Володимира Зеленського в Сеймі Республіки Польща

11 березня 2022 року - 19:26

Сьогодні кожен здобуває Україні славу на своєму місці

12 березня 2022 року - 00:46

Час бути ефективними в рутинних справах, і віддавати все необхідне для оборони

12 березня 2022 року - 13:46

Звернення Президента України Володимира Зеленського до італійців та всіх європейців

12 березня 2022 року - 19:21

Ще потрібно боротись і завдавати ворогу максимальної шкоди на всіх напрямках оборони

13 березня 2022 року - 01:01

Переможемо завдяки нашому вмінню гуртуватися та завжди пам’ятати про своїх

14 березня 2022 року - 00:19

Сьогодні добровольцями є всі, хто відчуває вільний поклик до захисту України

14 березня 2022 року - 14:24

Відповідальність за воєнні злочини для російських військових неминуча

15 березня 2022 року - 01:29

Кожен постріл Росії по Україні – це крок до її самознищення

15 березня 2022 року - 17:29

Промова Володимира Зеленського у парламенті Канади

15 березня 2022 року - 19:57

Опір, стійкість та хоробрість наших захисників дають змогу зберегти наш народ і нашу землю

16 березня 2022 року - 01:46

За кожен акт тероризму російських військ на території України буде міжнародний трибунал

16 березня 2022 року - 13:38

Промова Президента України Володимира Зеленського перед Конгресом США

16 березня 2022 року - 17:27

Світ повинен офіційно визнати, що Росія стала державою-терористом

17 березня 2022 року - 01:05

Промова Президента України Володимира Зеленського у Бундестазі

17 березня 2022 року - 12:02

Наша тактика – коли супротивник не знає, чого від нас чекати

18 березня 2022 року - 00:52

Атакуючи Україну, Росія знищить усе, чого досягла за минулі 25 років

18 березня 2022 року - 15:35

Змістовні переговори про мир і безпеку для України – єдиний шанс для Росії зменшити шкоду від власних помилок

19 березня 2022 року - 01:13

Звернення Президента України Володимира Зеленського до народу Швейцарії

19 березня 2022 року - 18:29

Що більше Росія застосовує терору проти України, то гірші наслідки для неї

20 березня 2022 року - 02:33

Женіть окупантів, женіть цих рабів: звернення Президента Володимира Зеленського до жителів українських міст

21 березня 2022 року - 21:17

Це був іще один день, який наближає нас усіх до перемоги

22 березня 2022 року - 00:39

Промова Президента України Володимира Зеленського в Палаті депутатів Італії

22 березня 2022 року - 13:35

Промова керівника Офісу Президента Андрія Єрмака в Chatham House

22 березня 2022 року - 22:17

Цього тижня – саміти «Великої сімки», НАТО і ЄС, нові пакети санкцій і нова допомога

23 березня 2022 року - 00:02

Промова Володимира Зеленського в парламенті Японії

23 березня 2022 року - 12:37

Промова Президента України на спільному зібранні Сенату, Національних зборів Французької Республіки та Ради міста Парижа

23 березня 2022 року - 18:00

Звернення Володимира Зеленського до українців і народів світу

24 березня 2022 року - 00:18

Виступ Президента України Володимира Зеленського на саміті НАТО

24 березня 2022 року - 12:49

Промова Президента України у Риксдагу Швеції

24 березня 2022 року - 14:18

Звернення Президента України Володимира Зеленського до учасників саміту «Групи семи»

24 березня 2022 року - 17:21

Промова Президента України Володимира Зеленського на засіданні Європейської ради

25 березня 2022 року - 01:03

Якби Росія знала, що на неї чекає в Україні, вона б точно побоялася сюди йти

25 березня 2022 року - 01:11

Стримуючи російські дії, наші захисники підводять керівництво Росії до думки: треба говорити

25 березня 2022 року - 22:18

Промова керівника Офісу Президента України Андрія Єрмака під час участі у відеозустрічі Atlantic Council

25 березня 2022 року - 22:27

Російські війська знищують усе, що робить нас народом, але за це на них чекає відповідальність

26 березня 2022 року - 23:31

Тиждень очікується дуже насичений, тож нікому не вдасться сховати український інтерес десь у політичних кабінетах

28 березня 2022 року - 00:38

Ми повинні боротися, нам не можна випалювати емоції, щоб не перегоріти

28 березня 2022 року - 23:55

Промова у Фолькетингу

29 березня 2022 року - 15:45

Сигнали з переговорів можна назвати позитивними, але вони не заглушають розривів російських снарядів

29 березня 2022 року - 22:53

Промова в парламенті Норвегії – Стортингу

30 березня 2022 року - 17:22

Ми нічого не віддамо і будемо боротися за кожен метр нашої землі, за кожну людину

30 березня 2022 року - 23:53

Промова в парламенті Австралії

31 березня 2022 року - 11:38

Промова у Генеральних штатах, парламенті Нідерландів

31 березня 2022 року - 13:31

Промова у Федеральному парламенті Бельгії

31 березня 2022 року - 16:55

Звернення Володимира Зеленського щодо єдності українського суспільства

14 лютого 2022 року — 20:53

Великий народе великої країни!

Звертаюся до вас у цей напружений момент. Перед нашою державою постали серйозні зовнішні та внутрішні виклики, які вимагають від мене й кожного з нас відповідальності, впевненості та конкретних дій.

Нас лякають великою війною та вкотре призначають дату воєнного вторгнення. Це вже не вперше.

З нами системно ведуть війну на всіх фронтах. На військовому — збільшують контингент навколо кордонів. На дипломатичному фронті намагаються позбавити нас права самостійно визначати зовнішньополітичний курс. На енергетичному — обмежують постачання газу, електроенергії та вугілля. На інформаційному фронті прагнуть посіяти паніку серед громадян та інвесторів через засоби масової інформації.

Але наша держава сьогодні сильна як ніколи.

Це не перша загроза, з якою зіткнувся сильний український народ. Два роки тому ми, як і весь світ, розгублено дивились в очі пандемії. Проте згуртувались, і чіткими системними кроками її практично перемогли. У цей складний час сильна українська нація проявила свої найкращі якості — єдність та волю до перемоги.

На відміну від пандемії два роки тому, на сьогодні ми чітко розуміємо всі виклики, які стоять перед нами, і що з ними робити. Ми впевнені в собі, але не самовпевнені. Ми розуміємо всі ризики. Ми постійно стежимо за ситуацією, прораховуємо різні сценарії, готуємо гідні відповіді на всі можливі агресивні дії.

Ми чітко знаємо, де поруч із нашими кордонами чужа армія, яка її чисельність, її локації, її оснащення та її плани.

Нам є що протиставити. Ми маємо прекрасну армію, а наші хлопці — унікальний бойовий досвід і сучасну зброю. Це вже в рази сильніша армія, ніж була вісім років тому.

Разом з армією на передовій захисту наших інтересів перебуває й українська дипломатія. Нам вдалося отримати дипломатичну підтримку практично від усіх лідерів цивілізованого світу. Більшість із них або вже відвідали й підтримали Україну, або зроблять це найближчим часом. На сьогодні всі визнають, що від України та її армії залежить безпека Європи та всього континенту.

Ми прагнемо миру, ми хочемо вирішувати всі питання тільки шляхом переговорів. І Донбас, і Крим повернуться до складу України. Виключно дипломатично. Ми не зазіхаємо на чуже, але і свого не віддамо.

Ми впевнені в наших Збройних Силах, але наші військові теж мають відчувати нашу підтримку, нашу згуртованість та нашу єдність. Основа нашої армії — це впевненість власного народу та міцна економіка.

Ми сформували достатні резерви, щоби відбити атаки на курс гривні та нашу фінансову систему. Ми не залишимо без уваги жодної галузі, яка потребуватиме державної підтримки. Як це вже відбулося днями з авіаперевізниками. І свідченням цього є стабільний курс гривні та відкрите небо.

Важливим фронтом захисту є об’єктивне висвітлення ситуації вітчизняними засобами масової інформації. І зараз я хочу звернутися до наших українських журналістів. Декому з вас інколи доводиться виконувати завдання власників медіа. Більшість із них уже втекли з власної держави.

Працюйте на Україну, а не на тих, хто втік. Від вашої чесної позиції сьогодні залежить доля країни.

А тепер я хочу звернутися не до тих, хто залишився з Україною і в Україні, а до тих, хто її покинув у найвідповідальніший момент. Ваша сила не у ваших грошах та літаках, а в громадянській позиції, яку ви можете проявити. Поверніться до своїх людей та країни, завдяки яким ви отримали свої заводи та статки. Сьогодні кожен проходить справжній тест на громадянина України. Пройдіть його гідно. Нехай всі зрозуміють, для кого Україна — дійсно Батьківщина, а для кого — просто майданчик для грошей.

Окремо звертаюся до всіх представників держави: державних службовців, народних обранців усіх рівнів, які залишили країну або планують це зробити. Вам народ України довірив не тільки керувати державою, а й захищати її. Це ваш прямий обов’язок у такій ситуації — бути разом із нами, з українським народом. Я зараз пропоную вам протягом 24 годин повернутися на Батьківщину і стати пліч-о-пліч з українською армією, дипломатією та народом!

Нам кажуть, що 16 лютого стане днем нападу. Ми зробимо його Днем єднання. Відповідний указ уже підписаний. Цього дня ми повісимо національні прапори, одягнемо синьо-жовті стрічки та продемонструємо всьому світу нашу єдність.

У нас одне велике європейське прагнення. Ми хочемо свободи й готові її виборювати. На нас із неба дивляться 14 тисяч захисників та мирних громадян, загиблих у цій війні. І ми не зрадимо їхню пам’ять.

Ми всі хочемо жити щасливо, а щастя любить сильних. Ми ніколи не вміли здаватися й не збираємося цьому вчитися.

Сьогодні — не просто День закоханих. День закоханих в Україну. Ми віримо у власні сили та продовжуємо разом будувати наше майбутнє. Бо нас об’єднує любов до України, єдиної та неповторної. І любов переможе. Так, зараз вам, можливо, здається, що навкруги темрява. Але завтра знову зійде сонце над нашим мирним небом.

Любіть Україну!

Ми спокійні! Ми сильні! Ми разом!

Великий народе великої країни!

Виступ на 58-й Мюнхенській конференції з питань безпеки

19 лютого 2022 року — 18:14

Україна хоче миру. Європа хоче миру. Світ каже, що не бажає воювати, а Росія — що не хоче нападати. Хтось із нас бреше. Це ще не аксіома, але вже не гіпотеза.

Пані та панове!

Два дні тому я був на Донбасі, на лінії розмежування. Юридично — між Україною й тимчасово окупованими територіями. Фактично — розмежування між миром та війною. Де з одного боку — дитячий садочок, а з іншого — снаряд, що влучив у нього. З одного боку — школа, з іншого — снаряд, що прилетів на шкільний двір.

А поруч — 30 дітей. Які йдуть… ні, не в НАТО, а на уроки, до школи. У когось — фізика. Знаючи її елементарні закони, навіть діти розуміють, наскільки безглуздо звучать заяви про те, що ці обстріли ведуться з боку України.

У когось — математика. Діти без калькулятора можуть порахувати різницю між кількістю обстрілів за ці три дні та згадками про Україну в цьогорічному Munich Security Report.

А в когось — історія. І коли на шкільному подвір’ї з’являється воронка від бомби, у дітей з’являється питання: невже світ забув свої помилки ХХ століття?

До чого призводять спроби умиротворення? Як питання «Навіщо вмирати за Данциг?» стало необхідністю вмирати за Дюнкерк і за десятки інших міст Європи та світу. Ціною в десятки мільйонів життів.

Це страшні уроки історії. Я лише хочу переконатися, що ми з вами читали одні й ті ж книжки. А отже, однаково розуміємо відповідь на головне питання: як так сталося, що у XXI столітті в Європі знову війна й гинуть люди? Чому вона триває довше, ніж Друга світова? Як ми дійшли до найбільшої безпекової кризи з часів холодної війни? Для мене як Президента країни, що втратила частину території, тисячі людей, і біля кордонів якої зараз стоять 150 тисяч російських військових, техніка й важке озброєння, так от, для мене відповідь очевидна.

Архітектура світової безпеки крихка, потребує оновлення. Правила, про які світ домовився десятки років тому, більше не працюють. Не встигають за новими загрозами. Не дієві для їх подолання. Це сироп від кашлю, коли потрібна вакцина від коронавірусу. Система безпеки повільна. Вкотре дає збій. Через різні речі: егоїзм, самовпевненість, безвідповідальність держав на глобальному рівні. Як наслідок — злочини одних і байдужість інших. Байдужість, яка робить співучасником.

Символічно, що я кажу про це саме тут. П’ятнадцять років тому саме тут Росія заявила про намір кинути виклик глобальній безпеці. Чим відповів світ? Умиротворенням. Результат? Щонайменше — анексія Криму та агресія проти моєї держави.

Організація Об’єднаних Націй, яка має захищати мир і світову безпеку, не може захистити себе. Коли порушується її Статут. Коли один із членів Радбезу ООН анексує територію однієї із країн-засновниць ООН. А Кримську платформу — формат, мета якого — деокупація Криму мирним шляхом і захист прав кримчан, Організація ігнорує.

Три роки тому саме тут Ангела Меркель сказала: «Хто підбере уламки світового порядку? Тільки всі ми разом». Аудиторія аплодувала стоячи. Та, на жаль, колективні овації не переросли в колективні дії. І зараз, коли світ говорить про загрозу великої війни, постає питання: а чи лишилося, що підбирати?

Архітектура безпеки у Європі та світі майже зруйнована. Пізно думати про ремонт, час будувати нову систему. Людство робило це двічі, сплативши надто високу ціну — дві світові війни. У нас є шанс зламати цю тенденцію, поки вона не стала закономірністю. І почати побудову нової системи, поки кількість жертв не зросла до мільйонів. Маючи давні уроки Першої і Другої світової війни, а не власний досвід можливої, не дай боже, третьої.

Я казав про це тут. І на трибуні ООН. Що у XXI столітті більше немає чужої війни. Що анексія Криму і війна на Донбасі — це удар по всьому світу. І це не війна в Україні, а війна у Європі. Казав на самітах і форумах. У 2019, 2020, 2021 роках. Невже світ зможе почути мене у 2022-му?

Це вже не гіпотеза, але ще не аксіома. Чому? Потрібні докази. Вагоміші, ніж слова у твіттері чи заяви в ЗМІ. Потрібні дії. Саме світу, а не тільки нам.

Ми будемо захищати свою землю, маючи підтримку партнерів чи ні. Надають нам сотні одиниць сучасної зброї чи п’ять тисяч шоломів. Ми цінуємо будь-яку допомогу, але всі мають розуміти — це не благодійні внески, про які Україна має просити чи нагадувати.

Не благородні жести, за які Україна має низько вклонятися. Це ваш внесок у безпеку Європи та світу. Де Україна вісім років є надійним щитом. І вісім років стримує одну з найбільших армій світу. Яка стоїть уздовж нашого кордону, а не кордонів країн ЄС.

І «Гради» летіли у Маріуполь, а не в європейські міста. І після боїв майже за півроку було зруйновано аеропорт у нашому Донецьку, а не у Франкфурті. І гаряче завжди в Авдіївській промці — гаряче в останні дні було там, а не на Монмартрі. І жодна країна Європи не знає, що таке військові поховання щодня в усіх регіонах. А жоден європейський лідер — що таке регулярні зустрічі з родинами загиблих.

Хай там як, ми будемо захищати свою прекрасну землю — стоїть у нас на кордоні 50 тисяч, 150 чи мільйон солдатів будь-якої армії. Щоби дійсно допомогти Україні, не потрібно питати, скільки їх — військових, техніки. Потрібно питати: а скільки нас?

Щоби дійсно допомогти Україні, не треба постійно говорити тільки про дати ймовірного вторгнення. Ми будемо захищати свою землю і 16 лютого, й 1 березня, і 31 грудня. Нам набагато більше потрібні інші дати. І всі чудово розуміють, які.

Завтра в Україні — День Героїв Небесної Сотні. Вісім років тому українці зробили свій вибір, багато хто віддав за цей вибір життя. Невже через вісім років після цього Україна має постійно закликати до визнання європейської перспективи? З 2014 року Росія переконує, що ми обрали помилковий шлях, що у Європі нас ніхто не чекає. Хіба не Європа має постійно говорити й доводити діями, що це неправда? Хіба не ЄС має сьогодні сказати: наші громадяни позитивно ставляться до вступу України в Союз. Чому ми уникаємо цього питання? Хіба Україна не заслуговує на прямі чесні відповіді?

Це стосується й НАТО. Нам кажуть: двері відчинені. Але поки що стороннім вхід заборонено. Якщо не всі члени Альянсу хочуть нас бачити або всі члени Альянсу не хочуть нас бачити — скажіть чесно. Відчинені двері — це добре, але нам потрібні відкриті відповіді, а не роками незакриті питання. Хіба право на правду не входить до наших розширених можливостей? Найкращий час для неї — найближчий саміт у Мадриді.

Росія заявляє, що Україна прагне вступу до Альянсу, щоби повернути Крим силовим шляхом. Тішить, що слова «повернути Крим» з’являються в їхній риториці. Але вони неуважно читали статтю 5 Статуту НАТО: колективні дії передбачені для захисту, а не нападу. Крим і окуповані райони Донбасу неодмінно повернуться до України, але тільки мирним шляхом.

Україна послідовно виконує Нормандські домовленості й Мінські. Їхній фундамент — беззаперечне визнання територіальної цілісності й незалежності нашої держави. Ми прагнемо дипломатичного врегулювання збройного конфлікту. Зауважу: виключно на основі міжнародного права.

То що ж насправді відбувається в мирному процесі? Два роки тому з президентами Франції, Російської Федерації, канцлером Німеччини ми домовилися про повномасштабне припинення вогню. Й Україна ретельно дотримується цих домовленостей. Ми максимально стримані на тлі постійних провокацій. Ми постійно вносимо пропозиції в межах «Нормандської четвірки» і Тристоронньої контактної групи. І що ми бачимо? Снаряди й кулі з того боку. Гинуть і зазнають поранень наші бійці та мирні громадяни, руйнується цивільна інфраструктура.

Останні дні стали особливо показовими. Сотні масованих обстрілів зі зброї, забороненої Мінськими домовленостями. Важливо також припинити обмежувати допуск спостерігачів ОБСЄ на ТОТ України. Їм погрожують. Їх залякують. Заблоковані всі гуманітарні питання.

Ще два роки тому я підписав закон про безумовний допуск представників гуманітарних організацій до утримуваних осіб. Але на тимчасово окупованих територіях їх просто не пускають. Після двох обмінів полоненими цей процес заблоковано, хоча Україна передавала погоджені списки.

Катування й нелюдські тортури в сумнозвісній тюрмі «Ізоляція» в Донецьку стали символом порушення прав людини.

Відкриті нами в листопаді 2020 року два нові КПВВ у Луганській області так і не запрацювали — і тут бачимо відверту обструкцію під надуманими приводами.

Україна робить усе можливе, аби порушити обговорення й політичних питань. У ТКГ, у Мінському процесі, лежать наші пропозиції — драфти законів, але все заблоковано, ніхто про них не говорить. Україна вимагає негайно розблокувати переговорний процес. Але це не означає, що пошуки миру обмежені виключно ними.

Ми готові шукати ключ до закінчення війни в усіх можливих форматах і майданчиках: Париж, Берлін, Мінськ. Стамбул, Женева, Брюссель, Нью-Йорк, Пекін — мені не важливо, у якій точці світу домовлятися про мир в Україні.

Не важливо, за участю чотирьох країн, семи чи ста, головне, щоби серед них були Україна та Росія. Що дійсно важливо — це розуміння, що мир потрібен не лише нам, мир в Україні потрібен світу. Мир і відновлення цілісності в міжнародно визнаних кордонах. І тільки так. І сподіваюся, ніхто не думає про Україну, як про зручний і вічний буфер між Заходом і РФ. Цього не буде ніколи. Цього ніхто не допустить.

Інакше — хто наступний? Держави НАТО змушені будуть захищати одна одну? Хочеться вірити, що Північноатлантичний договір і стаття 5 будуть більш дієвими, аніж Будапештський меморандум.

За відмову від третього у світі ядерного потенціалу Україна отримала гарантії безпеки. Тієї зброї в нас немає. Безпеки в нас немає також. Немає й частини території нашої держави, що за площею більша, ніж Швейцарія, Нідерланди чи Бельгія. А головне — немає мільйонів наших громадян України. Усього цього немає.

А отже — дещо є. Це право — право вимагати перейти від політики умиротворення до забезпечення гарантій безпеки та миру.

З 2014 року Україна тричі намагалася скликати консультації держав — гарантів Будапештського меморандуму. Тричі — безуспішно. Сьогодні Україна зробить це вчетверте. Я як Президент — уперше. Але і Україна, і я робимо це востаннє. Я ініціюю проведення консультацій у межах Будапештського меморандуму.

Скликати їх доручено міністру закордонних справ. Якщо вони знову не відбудуться або за їхніми результатами не буде гарантій безпеки для нашої держави, Україна матиме повне право вважати, що Будапештський меморандум не працює і всі пакетні рішення 1994 року будуть поставлені під сумнів.

Також я пропоную в найближчі тижні скликати саміт держав — постійних членів Радбезу ООН за участю України, Німеччини та Туреччини з метою розв’язання безпекових викликів у Європі. І напрацювання нових, дієвих безпекових гарантій для України. Гарантій сьогодні, поки ми не є членом оборонного Альянсу. І фактично перебуваємо в сірій зоні — у безпековому вакуумі.